LJUDI ĆE PRIČATI
Scenario za film Džozefa L. Mankijeviča
prema pozorišnom komadu "Dr Pretorijus" Kurta Getzea
Ovo će biti deo priče dokroru medicine, Noi Pretorijusu.
To nije njegovo pravo ime, naravno...
Možda će biti nekih koji će tvrditi da su nekad identifikovali dr Pretorijusa.
Biće i onih koji će odbaciti mogućnost da je takav doktor živeo, ili mogao da živi.
A biće i takvh koji će se nadati, da ako nije, onda je svakako trebao...
Naša priča je takođe, uvek sa visokim uvažavanjem, o medicini i medicinskoj profesiji.
Uz uvažavanje, dakle, sa skromnom zahvalnošću,
film je posvećen onom ko je inspirisao beskonačnu ljudsku bitku protiv Smrti
i bez kojeg tu bitku nikada ne bi dobili... pacijenti.
Elvel?
Ja sam Rodni Elvel. Hteli ste da me vidite? - Piket.
Molim? - Sara Piket.
Upravo tako. Vaše ime. U svakom slučaju, kasnim na as...
Rekli su mi da dođem odmah. - Ko vam je rekao?
Agencija. - Agencija? Šta...
Oh, naravno. Detektivska agencija. Narednik Konan.
Da. Uđite, uđite. - Ako uđem, hoće li vrata biti zatvorena?
Prirodno. - Onda neću ući.
Zašto ne? - Znate vi zašto neću. Odrasli ste.
Moja draga gđo Piket... - Gđica Piket. I nemojte mi laskati.
Vodim svoje poslove iza zatvorenih vrata već 20 godina.
Ne sa mnom.
Vi nas oboje precenjujete. Neka bude po vašem.
Ah, da, tu smo.
Vi ste Rebeka Piket. Je li to tačno?
Sara Piket.
Tačno tako. Sara.
Rebeka Piket je moja baka.
Bila je vaša baka. - Još uvek je. Ima 103.
Interesantno. - Ona je lažljivica.
Moguće. - Ima 108 godina.
Moguće.
Gđice Sara Piket, vi ste se zaposlili negde pre 15 godina...
kod Noa Pretorijusa kao domaćica? - To je tačno.
Gde? - Gus Krik, odakle sam ja.
Gus Krik. Gus Krik je malo mesto na jugu, nije li?
Iza brda. - A u to vreme...
koja je bila profesija tog Pretorijusa?
On je bio Dok. - Dok?
Lečio je ljude. - Kako?
Da sam znala kako, ja bi bila sama doktor.
Mislim, kakve su bile njegove metode lečenja?
Pa, neki isceljtelji su koristili jedne a neki druge...
ali Dok Pretorijus koristio ih je sve.
Jednom je davao prašak, nekada sirup...
ponekad pilule, ponekad ubod iglom...
a ponekad je samo razgovarao...
samo je sedeo i govorio o tajnama tela...
i govoreći telu bilo je bolje...
kao da radi čudo.
Ah, čudotvorac također, eh?
Pa, ako moja baka nije čudo, što je? - Vaša baka?
4 puta le legla da umre, i 4 puta je razgovarao sa njom i digao je na noge.
Rekao joj je da će živeti večno. Izgleda da je bio u pravu.
Dokror, izceljitelj, čudotvorac...
moguće i hipnotizer.
Proveriti u upravi za narkotike.
Gđice Piket, jeste potpuno sigurni da se taj čovek zove Noa Pretorijus?
Zar bih izmislila takvo ime?
A taj Dok Pretorijus kod koga ste bili zaposleni...
je isti čuveni dr Pretorijus sa univerziteta ovog grada?
Dok Pretorijus je već bio čuven što možete proveriti u Gus Kriku.
Ljudi su mu dolazili miljama okolo. - Ali on je sada čuveni dr Pretorijus?
Kad kažete "doktor", mislite školovani doktor, iz knjiga?
To je tačno ono što mislim. - Ne bih rekla.
Šta se mene tiče, ja ne bih ni mrtva bila u sobi sa jednim od njih.
Gđice Piket, ja sam školovani doktor.
To je razlog zašto su vrata otvorena.
Taj čovek...
je li on isceljitelj, čudotvorac?
Je li to Dok Pretorijus? - To je on...
samo je izgledao mlađe pre 15 godina.
Svi smo izgledali mlađe. - Ja ne.
Došli smo sada, gđice Piket, do najvažnijeg predmeta uopšte.
Šta mi možete reći o čoveku po imenu...
Šanderson?
Kako ste rekli? - Šanderson.
Halo.
Ovde, uh... to je Hoskins, profesore Elvel.
U slučaju, možda, profesore Elvel, ste zaboravili...
razred još čeka.
Oh. Da, profesore. Naravno.
Ne, ne, ne. Uopšte ne. To... to je samo to, pa, uh...
Dr. Pretorijus takođe čeka da vas vidi.
Dr. Pretorijus?
Da me vidi? Dobro.
I on će morati čekati.
Ali ne dugo, eh, gđice Piket?
Šta je sa vama? - Šta je sa mnom, profesore Elvel?
Mislila sam da je narednik Konan to pojasnio.
rekao je da želite neke informacije od mene...
ali isto je rekao da imate posao za mene.
To je tačno. - Kakav posao?
U sobi za seciranje kao neka vrsta domaćice.
Ono što želim da znam je, hoće li taj posao biti vredan?
Hoće li taj posao biti vredan čega, gđice Piket?
Šanderson. - Pričajte mi o njemu.
Ne znam puno. Niko ne zna.
Recite mi sve što znate ili ste čuli, svaki detalj.
Vi ste profesor, i teško vam je da shvatite bilo šta što nije u knjigama.
Pa, većina stvari u svetu nije u knjigama.
Poštedite me svoje filozofije. Šta je sa Šandersonom?
Da počnem sa tim, mi ga obično zovemo Šišmiš.
Hmm. Jeste li primetili, Šanderson, da se kosturi uvek smeju?
Ne, zašto?
Zašto čovek mora umreti, i onda se smejati ostatak večnosti?
Šta ima novo, Juraja? - Upravo sam razgovarao sa profesorom Elvelom, doktore.
On neizmerno žali što je neizbežno zadržan.
Beznačajna fraza koja može značiti...
sve od toga da ju je prespavao do toga da je uhapšen zbog nedozvoljene prakse.
Profesor nije nikada pre kasnio.
Hmm, on je zadnji koji bi to nekome tolerisao.
Ah, to me žalosti, Juraja. Prespavanje je simptom ljudske slabosti.
Profesor Elvel od svih ljudi.
Jeste li pripremili notese?
Neću moći da vam dam predavanje koje ste došli da čujete...
i nisam siguran da ćete čuti predavanje koje bih voleo da čujete.
Žalimo da čujemo bilo šta što imate da kažete, dr Pretorijus.
To je vrlo laskavo. Zahvaljujem vam.
Mi vam zahvaljujemo. Leš i ja.
Leš u učionici.
kao studenti medicine, važno je da za početak...
shvatite da leš u učionici nije mrtvo ljudsko biće.
Ne razumem to, doktore.
Anatomije je manje više studija ljudskog tela.
Ljudsko telo nije obavezno ljudsko biće.
Ovde leži leš.
Činjenica je da je ona bila, ne tako davno, živa, topla, zgodna mlada devojka...
je od malog značaja u ovoj učionici.
Od vas se neće tražiti da secirate i ispitujete ljubav koja je bila u njoj...
ili mržnju...
ili nadu, očajavanje, sećanja i želje...
koji su motivirali svaki trenutak njenog postojanja.
Oni su prestali da postoje kad je ona prestala da postoji.
Umesto toga, u nedeljama i mesecima koji dolaze...
vi ćete secirati, ispitivati i identifikovati organe...
kosti, mišiće, tkiva i tako dalje, jedno po jedno.
A sve to ćete verno zapisati u vaše notese.
A kad se notesi popune...
znaćete sve o ovom lešu...
što medicinska profesija traži da znate.
Oh! Oh!
Odmaknite se. Odmaknite se!
Je li dobro? - Ne dirajte je.
Smirite se. Smirite se.
Grupa skauta bi znala bolje nego ovakva gomila. Sklonite se.
Imate li kakvu ideju zašto ste se onesvestili?
Jeste se već ranije onesvešćivali?
Kako se osećate? - Glupo.
Mislim da je bolje da kažete doktoru o tome. Možda postoji razlog.
Možete li ustati sada?
Dobro.
Možda je bolje da odete nekamo i odmorite se. Vi pođite sa njom.
I, znate, ako insistirate na proučavanju anatomije...
predlažem vam da ne sedite uz prolaz.
Uzmite bombonu.
Hvala.
Oh, ne odlazite valjda, doktore? - Da, Juraja.
I molim vas zahvalite profesoru Elvelu za korištenje ove dvorane.
Bilo je zabavno. - Ne shvatam, nije bio ovde.
To je vrlo neobično. - Ovo je neobičan svet, Juraja.
Znam da sam vas ostavio da čekate. Molim vas, oprostite mi.
To je bio jako hitan posao.
Moj posao, sa druge strane, je lišen znatiželje.
Upoznaćete me o tumoru koji ste otkrili. - Ah, da.
Maligna dysgerminoma.
Profesore Elvel, vi ste jedini čovek koga znam da može reći "maligna..."
kao što drugi ljudi kažu "bingo."
Maligna dysgerminoma.
Želim vam ugodan dan, profesore Elvel. - Ugodan dan.
Vraćeš se unutra? - Mm- mmm.
Nećeš se uopšte vratiti? - Mm- mmm.
Ideš da vidiš doktora?
Valjda.
Dobro jutro, Dr. Pretorijus. - Dobro jutro.
Uradite još jedan test. Kako je bila kada ste uradili ovaj? U depresiji?
Celo vreme je plakala.
Kad uradite još jedan, zovite me. Smejaćemo se...
kroz sledeći, videti šta se događa sa različitim emocionlnim činjenicama.
Pa, ako tako hoćete. - Dr. Pretorijus...
imamo problem sa gđicom Biksbi.
Gđica Biksbi? Mislio sam da joj ide dobro.
Ona je skoro spremna da ide kući, ali ona želi da ponese svoju žučnu kesu sa sobom.
Mislim da je to dirljivo. - Dajte joj je.
Vi znate da ne držimo žučne kese da leže okolo kada ih jednom uklonimo.
Gđice Pegvistl, teško je verovati da bi gđica Biksbi prepoznala svoju ličnu.
Zato joj samo dajte bilo koju staru i usrećite je.
Doktore, ukoliko svi pacijenti imaju doručak u isto vreme...
ja ne mogu raditi u kuhinji sa našim prisutnim osobljem.
Onda zaposlite više ljudi. - Ali to je uobičajena praksa u bolnicama...
Gđice Filmor, u mojoj klinici nijedan pacijent neće se buditi iz zdravog sna...
i terati da jede doručak u vreme koje se sviđa kulinarskom društvu.
Ali u interesu dobre ekonomije...
Loša terapija nije nikada dobra ekonomija. Ako morate ekonomisati...
radite to u trpezarijama za doktore.
A ja neću pacijente buditi udaranjem gonga...
jer to odgovara sestrama.
Jedan od mojih razloga za osnivanje ove klinike je čvrsto uverenje...
da su pacijenti bolesni ljudi, ne zatvorenici. - Naravno, dr Pretorijus.
Kladim se da znam šta mislite.
"Evo dolazi dr Sreća, čovek sa dobrim humorom.
Ako pokuša da me razvedri, Boga mi, udariću ga vrećicom sa ledom." Tačno?
Pogrešno. - Ne krivim vas.
Jedno od nekoliko zadovoljstva bolesnika je njihovo pravo da se osećaju dobro i jadno.
Ne verujte ni jednom doktoru ako vam kaže drukčije.
Razmišljala sam, nije baš jako zabavno kad ostariš.
Manje je zabavno ako ne ostariš.
Želim da umrem. - Voleli bi to?
Samo ležeti u kovčegu celi dan ništa ne radeći.
Kako je bilo noćes? - Baš fino, doktore.
Dobro, ako ćemo imati još jednu dobru noć noćas...
možda ćemo se sutra ujutro vratiti na hirurgiju da obavimo još jedan pregled.
Doktore, boli li kad se umre?
Ni najmanje. Odakle vam ta ideja?
Kažu mi da ima toliko puno boli.
Oh. Je li vam to rekao neko ko je stvarno umro?
Ne, naravno.
No, vidite?
Sve sami glupi tračevi o umiranju.
Znate, ja sam jednom skoro umro. Kad sam bio klinac.
Doktori su rekli da sam izgubljen.
Drskost nekih doktora da kažu za nekoga da je izgubljen...
kako su ga zatekli, na prvom mestu.
No svejedno, ja sam umirao. I bio sam u komi.
Znate li kako sam se osećao? - Ne. Kako?
Tada je bila zima.
A ja sam se osećao kao da letim veoma polako u sankama visoko na nebu.
Svet ispod je bio pokriven snegom i ledom i jakom hladnoćom.
Ali meni je bilo toplo i udobno u sankama...
umotan u pokrivač od hermelina.
A onda sam izašao iz kome. I vratio sam se u život.
Kako ste se osećali? - Grozno.
Imao sam jaku glavobolju, i povraćao sam tri dana.
Nikada se nisam osećao tako dobro živ kao kad sam umirao.
Vi ste svakako napravili od umiranja zadovoljstvo, dr Pretorijus.
Pa, neka to bude naša mala tajna, važi?
Ne bih želeo da se to pročuje okolo.
Doktore? Jeste li dobro?
Samo moja uobičajena tuga u sumrak.
Je li vam ikada palo na pamet da dani umiru baš kao i ljudi...
boreći se za svaki zadnji minut svetla pre nego se predaju mraku?
Vi razmišljate o čudnim stvarima, doktore.
To je zbog moje neuravnotežene prehrane.
Ko čeka? - Ostao je samo jedan pacijent. Gđica, uh... gđica Higins.
Ona je bila danas ranije. Vi ste rekli dr Bičamu da uradi test...
Znam. - I rekli joj da se vrati.
Ovde je laboratorijski nalaz. - Hvala.
Pa, dan će umreti sa srećnom napomenom, u svakom slučaju.
Neka gđica Higins uđe.
Gđica Higins.
Oprostite mi što ustajem. To mi je jedina vežba. Izvolite, sedite.
Gđice Higins, dužnost mi je kao doktoru, ako ikako mogu...
naći vam nešto o čemu ćete biti zabriniti.
Međutim, ne mogu odbaciti laboratorijski nalaz koji držim u ruci.
Gđice Higins, vi nemate zbog čega da se brinete.
Hoćete da kažete da je sve u redu? - Savršeno.
Onda ono što sam se jutros onesvestila, nije ozbiljno?
Ništa neobično. Mogli bi jesti našto lagano...
na dan kad secirate leševe.
Oh, to. Odustala sam.
Ionako nisam pravi student medicine, samo sam sedela na nekoliko kurseva.
Pa, zamišlam da bi bilo zabavnije samo sediti kod kuće sa gdinom Higinsom.
Da. Da, bilo bi. Ne mogu vam reći koliko sam vam zahvalna, dr Pretorijus.
Samo za rutinski pergled? Konačno, ja vam nisam zapravo spasio život.
Svejedno vam hvala. - Molim.
Uh, gđice Higins, nemojte zaboraviti da sa gđicom Džejms...
zakažete još jedan pregled za oko mesec dana.
Oko mesec dana? Da vas vidim?
Naravno, ako sebi možete to da priuštite, trebali biste na pregled kod akušera.
U tom slučaju, ima ih nekoliko koje ću vam sa zadovoljstvom preporučiti.
Ali... ali niste rekli da se ne moram briniti...
i da je sve u redu?
Ne može biti bolje, gđo Higins. Vi ste trudni.
Sigurni ste? Mislim, ne može biti neka greška?
Uvek postoji mogućnost greške.
Međutim, sa tako pozitivnim rezultatima kao ovi, ta mogućnost je slaba.
Najzad, to nije bio vrlo temeljan test. Mislim, trebalo je samo par sati.
Ja... ja sam mislila, da bi bili sigurni, moramo čekati nedeljama. - Više ne.
Danas možemo otkriti sve puno brže nego što smo do sada.
O životu i čak i o smrti.
Pre su koristili malog ružičastog zeca za test trudnoće...
ali sada koriste žabu.
Nije tako simpatično, ali je puno brže.
samo dva sata i sigurno je.
Usput, žaba je Rana pipiens.
Zvuči kao filmska zvezda, zar ne?
Vi niste venčani.
Šta je sa bebinim ocem? - Ona nema oca.
Ako je to istina, to bi bilo prvi put u analima biologije.
Ja nemem muža. - Ali kad on dozna za bebu...
On neće nikada saznati. Pre neki dan sam dobila telegram.
Pre neki dan. Izgleda da je otišao samo pre neki dan.
Izgleda kao da smo se upoznali pred neki dan. To je sve kao luda, zbrkana noćna mora.
On je bio u rezervnoj... medicinskoj službi.
Zato sam išla na kurseve. kad se je vratio i venčali smo se, ja...
Htela sam da znam nešto o njegovom poslu.
Kad je on otišao? - Pre 6 nedelja. Ili je to bilo 5 nedelja?
Kako ste u pravu doktore. Kako brzo se upoznajemo sa životom i smrću.
Dugo ste ga poznavali? - Ne. Čak ni to.
Čak ne dovoljno dugo da budemo sigurni... nijedno od nas.
Ovih dana nije dopušteno biti siguran u bilo šta.
A onda je on morao da ode i trebali smo se oprostiti, ja sam se iznenada uplašila.
Htela sam dokazati sebi i njemu da nisam uplašena!
Hmm.
Zastrašujuće stvari radimo ponekad kad se bojimo da budemo uplašeni.
Sedite, hoćete.
Čega se plašite sada? - Ne plašim se.
Onda prestanite da se ponašate kao da je sramota plašiti se.
Prestanite biti takva pompezna sveznalica, šta vi znate! Ne znate zašto plačem.
Je li? - Da!
Gđice Higins... ne mogu vas zvati gđica Higins. Kako vam je ime?
Debora. - Izduvajte nos.
Maramice su u gornjoj fijoci.
Ne, ne. Ovde.
Ne mogu govoriti jako uverljivo kao inače...
jer ste me upravo nazvali pompeznom sveznalicom.
Žao mi je. - Ne treba da vam bude. Delujem pompezno...
ali stvarno nisam sveznalica.
U stvari, upravo sada sam zbunjen. - Zbog čega?
Pa, čini mi se da ako ste plakali zbog oca vašeg deteta...
to nije bilo jer ste ste mislil da niste trudni...
ni sada kad znate da jeste.
Nije li tako?
Znači on nije razlog.
Ne, nije.
Onda plačete jer se bojite sebe...
bojite se šta će ljudi reći? - Ne.
Sigurni ste?
Društvo ima stroga pravila o takvim stvarima...
aktima naše socijalne službe.
Prekršili ste sekciju "A", član 1.
To može dovesti do teške kazne, uključujući i proterivanje.
Vi stvarno mislite da sam kukavica, zar ne?
Jeste li? - Ne.
Šta nas dovodi do treće stranke... bebe.
Jeste li plakali zbog bebe?
Možete reći da neće biti dovoljno vremena da zavolite vašu bebu...
a, ako ste dobra majka, da je volite.
Nije beba čega se bojite.
Na neki način. - Ne želite je?
Naravno da želim, ali ne mogu je imati. Jednostavno ne mogu.
Zašto ne? Zašto ne, Debora?
Vi ne možete razumeti.
Mogu pokušati.
Zbog moga oca.
Nikada se ne zna sa očevima.
Oni mogu biti iznenada biti puni razumevanja kad najmanje očekujete.
On je pun razumevanja i najnežniji čovek na svetu.
Pa, onda? - Ja sam sve što on ima.
Ako sazna o ovome, to će ga ubiti.
Oh. Dobro, ako ste vi sve što on ima...
onda će mu dete to dati još više. - Ne bi mogao živeti da zna.
Debora, nijedan čovek ne bi mogao biti nežan i pun razumevanja kako kažete...
i imati tako duboke predrasude da...
To nema veze sa predrasudama.
Onda sa čime ima?
Možda... to je samo predlog...
ali možda kad bih mu ja rekao. - Ne.
Moguće je da to mogu na takav način da... - Ne, molim vas.
To je vrlo ljubazno od vas, ali ne smete čak ni pomisliti na to.
Dr. Pretorijus, verujte mi, da ste upoznali mog oca...
ne bi mu mogli reći o meni.
Čak ne bi znali ni kako.
A da i znate, ne bi imali srca.
Svejedno, hvala vam.
Šta ćete uraditi?
Ne znam.
Imali ste dobru ideju, niste li, čak i pre nego što ste došli kod mene...
da ćete imati bebu? - Nisam bila sigurna.
Recite mi, od svih doktora kod kojih ste mogli otići, zašto ste izabrali mene?
Nije bilo nikoga drugog da mogu...
kad ste nam govorili jutros...
iznenada sam osetila da mi nekako možete pomoći. - Kako?
Izgleda da vam je stalo toliko više za ljude nego bilo kom doktoru tako...
Tako ste došli kod mene po pomoć, a sve što sam uradio... je da sam malo više razgovarao sa vama.
Ja ništa ne tražim od vas, dr Pretorijus...
što bi uticalo na vašu savest na bilo koji način. - Ne čak ni najmanju nadu...
da, uh, možda, da se vaš otac umiri...
Ne bi želela kupiti mir svog oca po cenu vašeg mira.
Je li gđica Higins dogovorila novi pregled? - Gđica Higins?
Oprostite. Hoću reći gđa Higins, naravno.
Ne, doktore. Otišla je bez reči.
Ponekad, Šandersone, mi se čini da polovina žena koja dođe ovde...
žele bebe koje ne mogu imati a druga polovina...
Ona je dosta stara da zna šta radi i da prihvati šta joj dolazi.
Ne želim da vas ikada čujem da kažete nešto tako idiotski i bezosećajno.
Ali doktore... - Prvo, vi ste bolničarka. A osim toga vi ste žena.
Stidim se zbog oboje.
Odvedite ju u najbližu sobu za preglede.
Vi je pripremite.
Leva strana, rana. Ne izgleda previše loše.
Zovite Bilingsa za intravenoznu anesteziju. - Da, doktore.
Hvala, Bilings.
Da je odvezem na odeljenje, doktore?
Da, i uzmite nekoliko ćebeta, molim vas.
Je li loše? - Dobra stvar je što je većini ljudi...
nejasno gde je srce zapravo smešteno.
Ona nije bila ni blizu. - Zašto je pokušala da se ubije?
Oh, mislim, Šanderson, da kad ljudi najviše trebaju pomoć...
mora da im nekada izgleda kao da su sami na svetu.
Nije li to istina?
Onda će pokušati ponovo.
Ona je još uvek potpuno sama, i ako nema nikoga da joj pomogne...
pokušaće ponovo.
I isto tako sa mešovitim zborom.
Kako nam ide? - Baš fino, dr Pretorijus.
Spremni su da počnu sa vama u svako doba. - Dobro. Što pre, to bolje.
Postavite punu probu za sledeću nedelju.
Dakle, večeras po prvi put, vaš napad nije bio početnički.
Trube nisu zvučale kao da su sterilisane.
Druga violina malo žuri.
Još uvek ste skloni da posmatrate žice kao žice za šiće...
više nego za sviranje.
A za gdina na trećoj bas violi...
Profesore Barker, ima li ikakvog razloga...
Zašto vi, profesore Barker...
koji živite tako intimno sa milion neutrona i znate ih po imenu...
ne možete održavati jednostavan ritam na bas violi?
To se odnosi na mene?
Nemam nameru da osporavam vaš akademski status, naravno.
Dragi moj dr Pretorijus, rado bih prepustio život moje sestre...
vašoj veštini kao ginekologu...
ali ne bih vam dao da vodite mog trogodišnjeg nećeka do WC-a.
Stvar je u tome da sam ja dirigent a vi ne obraćate pažnju na mene.
Obraćam pažnju. - Vrlo dobro. Videćemo.
Počmite kod slova "B", molim, profesore Barker. Samo vaš deo sam.
To će zvučati malo smešno.
Konačno, bas viola nije solo instrument.
Naprotiv. Na primer, Sergej Kousevitcki se koncentrisao...
kao virtuoz na bas violi.
Gle ko govori o Kousevitckom.
Spremni?
Recite mi profesore, bombaduju li elektroni elektrone...
ili elektroni to rade neutronima?
Sledeće nedelje u isto vreme. Hvala vam i laku noć svima.
Ti vozi moja kola kući. Ja ću se voziti sa profesorom Barkerom.
Oh, i ostavi kobasicu i ostalo na kuhinjskom stolu. Ja ću kuvati.
Ne želim da čekaš.
Biću jako nesrećan ako ne odeš pravo u krevet.
On ustaje pre mene i neće otići u krevet dok ja ne zaspim.
Zaboravljam da ne može više toliko dugo da izdrži.
Noa, ima nešto o čemu želim da razgovaram sa tobom.
Sada, ovde? - Dok mi je sveže u mislima.
Samo minut. Sedni.
Ponašaš se kao da ćeš me zaprositi.
Noa, jedna od razlika između materije i čovečanstva je...
da se svi odnosi mogu utvrditi...
a između ljudi sve ne može staviti u reči.
Slažem se. - Hoću da znaš da sam tvoj dobar i predan prijatelj.
Svesan sam toga već neko vreme. I ja sam tvoj.
Zato imam pravo da ti ukažem...
da ima prilika kada se ponašaš kao potpuni idiot.
Takođe se slažem. Neka posebna prilika?
U celom svemiru punom vremena i prostora...
samo ti si mogao izabrati Rodni Elvelov razred anatomije.
Ah, dobar glas se širi, zar ne?
Nemoj to uzimati olako, Noa. Ima da se zakuvaju nevolje.
Preturaju po tvojoj prošlosti. - Neka preturaju.
Oni pljuju u vetar. - I sve te priče o troškovima i sitnicama...
i o istrazi.
Noa, kao prijatelj, reci mi, može li Elvel iskopati nešto iz tvoje prošlosti...
što bi te moglo uverljivo diskreditovati...
recimo, pred fakultetskim odborom?
Koliko je dosta diskreditovanja?
Poznajem te već intimno 10 godina, i ne mogu ni pogoditi šta je bilo...
pre nego što smo se upoznali. - Recimo da sam ti sve rekao.
Bi li to uticalo na naše prijateljstvo? - Naravno da ne bi.
Drago mi je da to čujem. Nije puno imati prijatelja koji zna sve o tebi...
već onog prijatelja koji čak nije siguran...
toga vredi imati.
Onda hoćeš li mi reći samo ovo?
O Šišmišu. - Šišmišu?
Mislim da znaš da ga tako zovu.
Šandersona. - Ko ga tako zove?
Studenti, fakultet...
čak i osoblje u tvojoj klinici.
Ne, nisam znao. To nije prikladno ime za njega.
Noa, ko je on? - Čovek po imenu Šanderson.
Odakle je došao? Zašto je sa tobom dan i noć, kud god ideš?
Nemam pravo čak ni tebi reči bilo šta o gdinu Šandersonu.
Može li Elvel iskopati nešto o njegovoj prošlosti...
ili o tvojoj ili o obojici što vas može uvaliti u nevolje?
To zavisi.
Odbaci me prvo do klinike, hoćeš? Hoću da pogledam pacijenta.
Nemojte paliti svetlo, molim vas.
Opet ste plakali. - To ne mora nužno slediti.
Pa, to je prilično dobra pretpostavka kad žena želi ugašeno svetlo.
Ili nije našminkana.
Nije mi do šminke.
Nisam protiv da vas vidim bez šminke.
Vi znate sve o ženama, zar ne?
Ni izblizu dosta. - Ne mislim samo kao doktor.
Čak ni kao doktor.
Debora, ja, uh... imam nešto da vam kažem.
A kao pompezna sveznalica... - Nisam tako mislila čak i kad sam to rekla.
Kao pompeznom sveznalici, to neće biti lako.
Ali sećate li se male mogućnosti koja sam mislio da se neće nikada dogodti...
da će žaba pogrešiti?
Pa, žaba nije pogrešila, ali imali ste pogrešnu žabu.
Izgleda da mogućnost da je laboratorijski tehničar pogrešio...
nije daleko od toga. - Ne razumem.
Dva testa su se radila u isto vreme.
Jedan je dao pozitivan rezultat, a drugi, negativan.
Zbog neprostivog nemara, vaš nalaz je bio pozitivan...
a trebao je biti negativan.
Onda... ja neću dobiti bebu u stvari?
Vi zapravo nećete dobiti bebu.
Spavajte dobro. Nemate se zbog čega briniti.
To vi mislite.
Zašto sada plačete? - To je baš strašno.
Šta?
Pomisao da sam vam rekla sve o sebi što sam i uradila.
Sad se ispostavilo da zapravo nisam trebala.
Dobro je za vas da imate to nekome da kažete. - Ali ne vama.
Zašto ne?
Videću vas ujutro, Debora. - Dr. Pretorijus.
Hmm? - Jesu li svi vaši pacijenti žene?
Skoro. - Mislim da su sve zaljubljene u vas.
Ne sve. - Samo većina.
Čak ni većina.
Laku noć.
Kakva zbrka.
Zašto moraš stati kod klinike? Nešto interesantno?
Lekar poštuje poverenje svojih pacijenata...
i ne diskutuje o njima sa nikim.
Kako istinito, kako istinito.
Je li to mlada devojka koja je pokušala da se ubije?
Mm-hmm. - Zašto?
Zbog neplanirane bebe.
Stanje joj je loše?
U celini bolje od tvog. Samo površna rana.
Zašto si onda vozio celi put do klinike da je vidiš?
Želeo sam da joj kažem da nije trudna.
Izgubila je bebu, eh? Je li to bio šok ili kad je pala?
Ona je trudna sada kao što je uvek bila.
Zašto, si joj, u ime zdravog razuma rekao da nije?
Trudnoća, dragi moj momče, nije stanje uma.
Evo. Daj mi još malo kobasica.
Dva razloga. Jedan, da može dobro da spava...
a drugo, da je odvrati od još jednog pokušaja...
dok ne nađem njenog oca i sa njim razgovaram.
Šta ima njen otac sa time?
Ona je nepokolebljivo uverena da bi ga to saznanje ubilo.
A ti nameravš da razgovaraš sa njim lupajući petama sa radošću te situacije?
Nameravam da ga uverim ili da bude saosećajan sa tim...
ili da nju uverim da će njen otac preživeti njenu sramotu...
i da je njena glavna odgovornost ta beba.
Noa.
Je li ti palo na pamet, osim sa medicinskog snanovišta...
da većina toga nije tvoja briga?
Hvala. - Ne? Šta je moja briga?
Dijagnosticirati fizičke bolesti ljudskih biće i lečiti ih.
Pogrešno. Moj posao je da učinim da bolesni ljudi budu dobro.
Ogromna je razlika između lečenja oboljenja i posla da bolesnici budu dobro.
nećemo ulaziti u to. Previše sam umoran.
Osim toga, doktori su mi dosadni. - Samo jedno malo pitanje.
Šta imaju veliki ljudi od nauke radeći s atomskom energijom...
sa činjenjem dobra ljudima?
Ovo je odličan kiseli kupus. Ima ukus tačno kakav treba biti.
Hmm. Jedna nemica ga pravi u kacama.
Poslaću ti malo. Još piva? - Da, molim.
Kiseli kupus spada u kace, a ne u konzerve.
Naša američka manija za sterilisanim pakovanjem uklanja ukus...
većine naše hrane.
Puter se više ne prodaje u drveni kacama.
A cela generacija misli da puter ima ukus kao novine.
Nema više mirisa kao u starim radnjama mešovite robe.
Sad one mirišu kao apoteka, koje više ni ne mirišu kao apoteke.
Vi seoski doktori živite romantčne živote.
Samo zamisli, to su možda petorke.
U ovo vreme do jutra obično je žgaravica ili usamljenost.
Halo. - Dr. Pretorijus?
Dr. Pretorijus, jedan pacijent je nestao.
Gđica Higins. Tako je. Debora Higins.
Mora biti u zadnji sat, doktore.
Gđica Majers kaže da je gđica Higins spavala kad je bila u obilasku pre oko sat vremena.
Pretražili smo teren.
Doktore, jednostavno ne mogu da zamislim kako je izašla.
Reći ću vam tačno kako je izašla... odšećući dole hodnikom
i napolje na prednja vrata kao što sam i ja pre nekoliko sati.
Ne, ne zovite policiju. Ja ću se pobriniti za to ujutru.
Naravno, nastavite da tražite. Javite mi ako je nađete.
Laku noć.
Za koga je policija? Za mladu damu o kojoj smo razgovarali?
Zašto je pobegla?
Ne znam, ali je moram naći.
I ja to mislim. Izgleda da imaš neke važne informacije o njoj...
koje ona nije dobila.
Bolje čekaj u kolima dok se raspitam.
Pitao sam se zašto Belzebub toliko laje.
Belzebub? Takvu zver obično zovu "Pajdaš".
Ja ga zovem Belzebub jer je to jedan zao pas.
Oduševljen sam što sam sreo nekoga dosta hrabrog da ne voli sve pse.
Zovem se Pretorijus. - Dr. Pretorijus?
Zadovoljstvo mi je. Ja sam Artur Higins.
Drago mi je da vas Belzebub nije uplašio...
ali iznenađen sam da je tako lako odustao.
Gdin Šanderson zna sa psima.
Gdin Šanderson.
Hoćete li sesti? - Hvala.
Vi ste daleko od toga da ste mi stranac, dr Pretorijus.
Toliko puno sam čuo o vama od moje kćerke, Debore.
Jeste li? - Sreća je što ste bili tako dobri prijatelji...
kad se dogodio taj smešni mali incident.
Da, to je bilo smešno, nije li?
Još uvek ne razumem kako se žena može slučajno opeći...
uvijačem.
Pa, nije neuobičajeno za... studentice da iz praktičnih razloga...
uvijaju kosu, jedu, čitaju i telefoniraju, sve u isto vreme.
Rezultat je često katastrofa.
Da, mogu zamisliti da je moglo biti i gore. - Puno gore.
Ja slučajno volim da sedim na verandi.
Ako vi radije idete unutra... - Oh, to je vrlo ugodno.
Vidim da ste dobro zaštičeni od previše svežeg vazduha.
Ne verujete u prednost svežeg vazduha? - Ne verujem.
Niti verujem da jedenje ribe razvija mozak...
ili da će ostrige povećati muškost.
Oh, to morate reći Debori.
Ona me stalno vozi napolje iz kuće.
Vi ste neobičan čovek od nauke, dr Pretorijus.
Vi ste neobičan farmer, gdine Higins.
Ali ja nisam farmer. Ovo nije moja farma.
Ona pripada mom bratu. - Shvatam.
Onda ste vi ovde samo u poseti?
Može se reći da stanujem ovde.
Trebamo pomoć. Belzebub je otpuzao ispod ledare...
i... neće da izađe napolje.
Belzebubu je i mesto ispod ledare. - Debora, imamo goste.
Da, ja... vidim. Pozdrav doktore. Pozdrav, gdine Šanderson.
Zabrinit sam za tu malu nezgodnu opekotinu koju ste dobili uvijačem.
Dobro je.
Prošlo je već skoro nedelju dana, i kako smo se slučajno vozili ovim putem...
Slučajno ste se ovuda vozili? Satima daleko od vaše klinike i univerziteta?
Dr. Pretorijus ima široke interese.
Onda sam siguran da će obojica, on i gdin Šanderson...
biti zainteresovani da nam se pridruže na nedeljnoj večeri.
Ne, zaista, ne možemo vam se nametati.
Dr Pretorijus ima puno važnijih stvari.
Glupost. Ne možemo pustiti, kad su vozili miljama da dođu ovamo...
da odu nenahranjeni.
Voleli bi da ostanete. - Mi bi bili sretni da ostanemo.
Reći ću Beli.
Jeste vi bili dugo ovde? - Vaš otac i ja upravo smo se upoznali.
Dr. Pretorijus ima sposobnost upoznavanja ljudi vrlo dobro i vrlo brzo.
On može sebi dati vremena koliko želi.
Konačno, toliko toga si mi pričala o njemu.
Oče, nisam baš sigurna da je dobro za tebe da budeš toliko napolju.
Nema ništa zdravije od svežeg vazduha.
Rekla si da ćeš nešto reći Beli?
Nemam ni najmanju nameru da odem odavde.
Bela!
Mislim da mi je Debora rekla puno i o vama, gdine Higins.
Nema se puno toga reći?
Broj mojih dostignuća u mom životu, doktore, je jedan... Debora.
Kakvo dostignuće. - Ako nemate protiv...
radije ne bi bila bila predmet prisne diskusije na verandi.
Na verandi ili u test epruveti, očito je da ćemo diskutovati o vama...
pa zašto onda insistirate na nečemu što ne želite?
Dobro, zašto želite da diskutujete o meni? Ima... nema ništa za dikusiju, je li?
Debora...
Dr. Pretorijus nije daleko od toga...
da vidi Belzebuba ili da istraži da li si bila pažljiva sa tvojim uvijačem.
Dosta je daleko od toga da je došao da razgovara sa mnom.
sad idi reci Beli da će biti još dvoje na večeri. - Neko me je zvao?
Da, Bela. Uh, ovo dvoje džentlmena ostaju na večeri.
Zna li gdin Džon za to? - Ima dosta hrane.
Gdin Džon zna bolje o tome. - Ja ću mu reći.
On sređuje svoje knjige, i ne voli da bude ometan.
Reći ću mu kad završi, Bela.
Dobro, staviću dva tanjira, ionako.
Ostavila si grašak napola završen.
Odmah ću doći. - Voleo bih da pomognem.
Mr. Šanderson, zaista. - To neće biti potrebno.
Ne, pustite ga. To je dobra ideja. On će vam biti od pomoći.
Smem li pitati, je li gdin Šanderson vaš sluga?
On je moj prijatelj, ali voli da pomaže. - Shvatam.
Dr. Pretorijus, Malopre sam rekao za Deboru...
da je jedini uspeh u mom životu.
Siguran sam da ste bili skromni. - Ona je više nego moj jedini uspeh.
Sasvim jednostavno, ona je moj jedini kontakt i razlog za...
ono što se ponekad opisuje kao život.
Ako dopuštate malo jezivu analogiju...
Debora je moji otkucaji srca.
Gdine Higins, molim vas, nemojte se osećati kao da mi morate sve reći.
Ne, hteo sam vam reći o sebi samo na trenutak.
Ne znam šta me je na to nateralo.
Možda je to bila Belina neotesanost.
Možda jer već mislim o vama kao o prijatelju.
Uh, imate li šibicu?
Ne. - Ionako previše pušim.
"Gdin Džon" za koga je čini se Bela tako zabrinita je moj brat.
On je vlasnik farme.
On je vlasnik hrane koju sam vas pozvao da podelimo...
kreveta na kom spavamo, odeće koju nosimo, školarine za Deboru...
i duvana u mojoj luli.
Lula je moja.
Ja imam drugu imovinu.
Neke albume, malo knjiga poezije...
I moje lične. Publikovane su, ali naravno nisu prodane.
I Deboru i uspomenu na moju ženu.
Šta je bilo sa njom. - Umrla je kad je Debora bila jako mala, u Londonu.
Tamo se Debora rodila.
Šta ste radili u Londonu? - Radio sam istu stvar, dr Pretorijus...
u većini glavnih gradova na svetu...
jadno sam propao u svemu što sam pokušao da uradim.
Nemate šibice. - Šta?
Oh, to postaje nervozna navika, pretpostavljam.
Moj brat nije nikada otišao sa farme...
fizički, mentalno, duhovno ili u bilo kom obliku.
Ne mogu zamisliti Džona da je više od sto milja daleko od ovog trema...
u bilo kom pravcu.
Kad se otišli sa farme, kakve ste imali planove?
Nikakve posebno, osim da odem odavde što dalje je moguće.
Imao sam oboje kroz moj život...
daleko odavde i ništa posebno.
Bio sam nezavisni novinar, drugorazredni pesnik, bezuspešni učitelj...
i bedni biznismen, nesposoban da se brinem za ženu i dete...
a onda čak ni samo za dete.
Kada mi je srce oslabilo, činilo mi se...
da je moja funkcija postigla nesumnjivi neuspeh.
I tako sam zamolio brata za dozvolu da se vratim ovamo sa Deborom...
potpuno zavisan...
što i jesam u punom smislu te reči...
uključivši da sam upisan kao olakšica poreza.
A sada, ako biste me izvinili...
Pitaću Džona za večeru. - Možda bi bilo bolje da to ne uradite.
Molim. Smatram to korisnim.
Hoćete li ući unutra? - Ne. Ostaću ovde napolju još nekoliko minuta.
Mislio sam da pomažeš u kuhinji. - Žena me nije htela.
Ne mogu reći da odobravam društvo u kojem si.
Pas je preplašen i nesrećan.
To mu je zajedničko sa većinom ljudskog roda.
Neće biti lako...
za ono po šta si došao ovamo.
Idemo da prošetamo.
Nedelja nije nedelja bez pilića.
Dve stvari radim svake nedelje celi život... idem u crkvu i jedem piliće.
Nikada ne jedete piliće preko nedelje?
Samo u nedelju.
Ali ako toliko volite piliće, zašto ih ne jedete češće?
Jer ih jedem samo nedeljom.
Stric Džon živi prema vrlo strogom rasporedu.
Živim sa dve stvari... dobrom knjigom i kalendarom.
Radim svaki dan u godini.
Vodim brigu o svom poslu a dobra knjiga vodi brigu o meni.
Ona vi radite istu stvar svaki dan u godini, je li tako?
Baš kao krave i konji i povrće.
To je tačno. Zato nas je dobri bog...
i stara majka priroda ovde postavila...
da radimo posao koji su nam dali.
Oh. Dobro, ne mogu naravno govoriti u Božje ime...
ali znam malo o staroj majci prirodi.
Da majka priroda radi na svoj način, ne bi bilo ljudskih bića.
Kako to mislite? - Mislim, između ostalog...
da stara majka priroda pokušava da nas periodično uništi...
bolešću, kugom, nepogodama.
Ljudska rasa je u ratu sa starom majkom prirodom od postanka ljudske vrste.
Šta mislite sa tim, "Postanka ljudske vrste"? To vi podučavate?
Ne, ja nisam pravi učitelj.
To je samo moje mišljenje.
Oh.
Zarađujete li puno? - Džone, zbilja, ne mislim da ti...
Nemam protiv da mu kažem.
Da, gdine Higins. Zarađujem puno... kao doktor...
ali ja sam jedan od nekoliko srećnika.
Huh. Reći ću. Mi ovde u gradu radimo dan i noć.
Ne zaradimo ni prokleti cent. - Ako imate učitelja ovde u gradu...
ne bi bilo lošije nego imati doktora.
Ali onda ih vlada ne plati...
pacijenti se ne leče ili deca ne uče.
Oh, vi mislite kao, uh, da ja trebam platiti za useve koji neće izrasti.
Nikada mi to neće biti jasno.
Ali puno ne ispitujemo o tome.
Nikada ne gledam poklonjenom konju u zube. Vi?
Ja nikada ne gledam ni jednom konju u zube.
Oh. Dobro, vraćam se poslu na mojim knjigama.
Onda ću spavati do početka mog radio programa.
Moj raspored za danas. Porez na dohodak. Ne žalim se.
Imam više odbitaka nego što sam mislio.
Dok, nemate protiv da vas i vašeg prijatelja upišem kao trgovce stočnom hranom?
Laskavo. Samo me nemojte zvati "Dok".
Tako ću odbiti od poreza celu večeru.
Svaki mali potez pomaže. Zapisaću to u knjigu.
Većina moje opreme me ništa ne košta, otpisujem je godinu za godinom.
Kako se to zove, Arture? - Trošenje i amortizacija.
Da, tako je. To je iscrpljujuće.
Ne radi tako dobro kao pre. - Jedna stvar o učiteljima i piscima i tako.
Oni se manje gnjave sa poreskim prijavama nego farmeri i naftaši.
Tako? Zašto?
Jer je njihova oprema talent...
i visoko razvijena pamet.
A kada se oni iscrpe i ne rade kako su pre radili...
trošenje i amortizacija mogu biti izuzeti iz njihovog poreza.
Vidite šta mislim? Šta je toliko pametno sa njima?
Nemoj slušati glasno radio dok spavam, Arture.
Neću, Džon.
Debora, zašto ne pokažeš dr Pretorijusu farmu?
Siguran sam da će biti zainteresovan.
Samo puno troška i amortizacije. To je sve.
Idemo da vidimo pre nego što se sve otpiše.
Uzeću vestu i naći ćemo se napolju.
Koliko ste bili stari kada ste naučili hodati?
Dobro sam to znao kada sam imao 4 godine.
Kada ste napustili farmu? - Kada sam imao 16.
Trebalo vam je 12 godina da se odlučite.
Uživate li u muzici, gdine Šanderson?
Više od svega.
Gdine Šanderson...
Dr. Pretorijus je došao ovamo da zaprosi Deboru, nije li?
Ne bi se iznenadio.
Ovo je, kao što vidite, mlekarija. Krave su napolju na paši.
Rade posao koji im je dobri Bog namenio.
Stric ima 8 krava.
To je više mleka, putera i sira nego što nam treba. Ostalo on prodaje u gradu.
To ga čini trgovačkim društvom, i može otpisati...
mlekaru i opremu i krave...
Mislim da mi se naviše sviđa mlekara. Besprekorna je, nije li?
Odbor za zdravstvo je vrlo strog u tom pogledu.
Gde sakrivate Belu kad oni dođu, ispod ledare?
Ovde dole, ova soba je za separator i te stvari.
Ne bih na vašem mestu išao tamo.
Mogli bi biti uhvaćeni u sobi bez izlaza.
Mlijeko se proverava, znate...
prema količini mlečne masti u njemu.
Zašto ste pobegli iz klinike?
A ovo je separator gde se puter odvaja od mleka.
Zašto ste pobegli? - To se radi u centrafugi.
Nekada se samo obiralo sa površine.
Puter je lakši od mleka, i diže se na površinu.
Debora. - Jer sam morala.
Zašto? - Morala sam, to je sve.
Zašto? - Zato.
Zašto? - Imala sam razlog.
Kakav? - Privatni. Ne moram vam sve reći.
Zašto?
Zaljubljena sam u vas.
Zašto to mislite? - Ne mogu vam dati simptome. To je ljubav, ne ospice.
Opet postajem pompozan?
Pa, ima nekih stvari o kojima ne možete naučno.
Čak i ako je to tako, niste smeli da pobegnete usred noći...
u spavaćici i papučama.
Nisam vas htela videti sledeće jutro. - Ja sam hteo da vidim vas.
Ne, da sam znala o vama ono što ste vi znali o meni, onda ne bi hteli.
Moguće. Ne znam.
Niko se ne zaljubljuje tako brzo, ili tako često.
Ja samo nisam mogla više tamo ležeti i misliti o tome. Nisam to mogla izdržati.
Zar ne vidite? Ako vas volim, onda kako mogu biti zaljubljena u njega?
A ako ga ne volim, onda zašto...
I svejedno, čak ako jesam, zašto nisam otišla kod vas i rekla vam?
Opet plačete? - Ne, ali želim opet da pobegnem.
Ne. Više nema bežanja.
Bili ste u pravu o vašem ocu. Nisam mu mogao reći.
On bi razumeo, ali nisam mu mogao reći.
Svakako da mu niste mogli reći.
Recite mi sada nešto. Zašto ste došli ovamo?
Kako to mislite?
To nije zato da razgovarate sa mojim ocem.
Pa, zapravo...
Jer to nije bilo zato?
Nije bilo stvarno zato da mu kažete, je li?
Pa, ne, ne zapravo... - Površinska rana kao moja...
niste bili zabriniti za moje stanje, jeste li?
Naravno ne. Ja... - Proći sve neprilike da me nađete...
tražeći zapis kod matičara.
Zašto ste došli ovamo? - Ja ne znam, zaista.
Mislim da znate. Kako ti je ime?
Ne mogu nastaviti da te zovem dr Pretorijus.
Uh, Noa. - Zašto si me tražio, Noa?
Ono što si rekla o puteru da je lakši nego mleko, to nije potpuno tačno.
Noa je lepo ime. - Moje pravo ime je Ludvig.
Vidiš, puter je samo masni deo mleka. To zapravo nije separirani proizvod.
Više mi se sviđa Noa. - U homogenizovanom mleku, na primer...
masni delovi postaju emulzija.
Ne želim izgledati nedostojno jedne dame, ali osećam se glupo glumeći skromnost...
tako puter postaje deo celog tela mleka... - Sa tobom, u svakom slučaju.
Nisi trebao doći ovamo jer si hteo da razgovaraš sa mojim ocem.
A nisi morao doći ovamo jer si bio zabrinut za moje zdravlje.
A došlo je vreme kad pacijent postavlja pitanja doktoru.
Zašto si prošao toliki put samo da me vidiš, Noa?
Nisam imao razlog, znaš. - Znam.
Ne, ne znaš. Ali to momentalno nije važno.
Bio si opet na trenutak pompezan.
Bila bi iznenađena da sam nepompezan.
Šta si onda?
Stvari koji namaju značaja, se događaju.
Stara majka priroda.
Ona zna najbolje.
Šta je sa stricem Džonom? - Pojačao je radio do daske.
Nešto o pljačkašima. Izgleda da je neko opljačkao 15.000 televizora.
Evo, uzmi ovo.
Baciti moje stvari kroz prozor. Ti misliš da bežim iz popravilišta.
Nema razloga da ne možemo samo odšetati kroz prednja vrata.
Ovako je zabavnije. Kad ćete reći novosti gdinu farmeru?
Džonu? Za vreme njegovog omiljenog kviza.
Nameravam mu to dam kao lični džekpot.
Poludeće. - Nadam se.
Bojim se.
Debora, mislio sam da ću umreti bez da te vidim sigurnu van ovog mesta...
i bez da mu to kažem.
Seti se da si obećao da ćeš doći da živiš sa nama. - Naravno da hoće.
Nameravam da živim vrlo srećno sa vama.
Još uvek se bojim. - Džon nam ne može ništa.
Ona se ne boji Džona. Ona se boji mene. - Pompeznog sveznalice!
Slučajno se bojim toga da se zaista želiš oženiti sa mnom...
i da ti neću biti dobra žena.
Prvo, nemam običaj da se ženim sa ženom koju zbilja ne želim.
Njegovo prvo ime nije Noa. To je Ludvig. - A drugo...
još se nije rodila žena koja u svom srcu ne veruje...
da će biti puno bolja žena nego što se od nje očekuje.
Samo se ne želim venčati večeras.
Ne želim duge zaruke, ali mogu ih imati jedan dan?
Venčaćemo se u Njujorku. To je tri dana, u redu?
Tako se mogu osećati više ženstvenom.
Moram reći, ti si jedini muškarac za koga sam čula...
koji toliko voli neku sirotu devojku da se oženiti sa njom.
Zamišljam da sam tome bliže nego bilo koji drugi muškarac.
Napred.
Imam ga, profesore. - Narednik Konan.
Našao sam vašeg čoveka.
Izvrsno. - Je li to taj Šanderson?
Vrlo verovatno. - Možete li ga prepoznati odavde?
Gotovo sigurno. - Mora biti bolje nego "vrlo" i "gotovo".
Moj dragi čoveče, ove novine su štampane 1917-te.
Slika je stara najmanje 34 godine.
Identifikacija nije potpuno pozitivna, ali me zadovoljava.
Moramo biti sigurni. Dajte mi noviju sliku tog tipa.
Koliko znam, nema ni jedne.
Gdin Šanderson je uvek manifestiovao grubu averziju prema fotografisanju...
čak i sa studentima.
Hoćete da to ja sredim? - Molim.
Ok. Sutra ćemo prilepiti rep na tog majmuna.
Gdine Konan, govorio sam vam o tome ranije.
Moram biti sposoban da vas razumem.
Oh. Ono što hoću reći je da od sutra počinjemo da ga pratimo.
Nažalost moram čekati do ponedeljka.
Dr. Pretorijus je na konvenciji u Njujorku i neće se do tada vratiti.
Znači ponedeljak. - Sretno.
Mogu li vam biti na usluzi, madam? - Da, možete.
Želim kupiti električni voz... vrlo lep i vrlo razrađen.
To je za rođendan. - Siguran sam da ćemo naći nešto lepo.
Smem li pitati koliko je star dečak? - Sutra će imati 42.
Gdine Šanderson.
Nešto se dogodilo? - Ne. Ja... mislim da sam video prijatelja.
Dobro, ako želite... - Ne, nije važno.
Hoćete mi onda pomoći sa vozom?
Ima više opreme nago Union Pacifik. - Sigurno.
Laku noć, dr Pretorijus. - Laku noć.
laku noć, doktore.
Mislim da trebaš da znaš, neko me je danas slikao.
Daj mi jednu da je nosim u medaljonu oko mog vrata. - Nije bila te vrste.
Pobegao je kad me je slikao. - Shvatam.
Možda bi bilo bolje ako bih i ja otišao. - Ne.
Napravio si veliku karijeru. Sad imaš dom, ženu, odgovornosti.
Ne!
Da se javim, gđo Pretorijus?
Nemoj se truditi, Ana. Gdin Šanderson je negde napolju. On će.
Profesor Elvel sa univerziteta. - U ovo doba? Šta hoće?
Došao je da vidi dr Pretorijusa zbog vrlo hitnog posla. Da ga pozovem?
Svakako ne. Dr Pretorijus se ne sme ometati.
Ja ću razgovarati sa profesorom Elvelom.
Dobro veče, profesore Elvel.
Gđo Pretorijus? Ovo je zaista čast.
Čuo sam, naravno, o venčanju dr Pretorijusa...
ali do sada nisam znao...
za njegov izvrstan ukus.
Hvala. kako lepo od vas da ste došli iz daleka samo da kažete te lepe stvari.
Hoćete li sesti? - Hvala, ne. Moj posao sa dr Pretorijusom...
je jako hitan i poverljive naravi.
A ne želim vam dugo smetati u ovom izgleda svečanom događaju.
Njegov rođendan. - Tako, mora da je to zaista srećan dan za vašeg muža.
Nažalost, on je vrlo zauzet.
U ovom trenutku, on je na vrlo važnoj konferenciji.
Ali ako mu kažete da je hitna stvar koja se tiče univerziteta...
Bojim se da ga ne mogu uznemiravati.
Gđo Pretorijus, uveravam vas da je neophodno da sa njim razgovaram.
To jednostavno nije moguće.
Ako ga želite pričekati dobro ste došli...
ali vas uveravam da će moj muž biti na konferenciji do večere.
Ja takođe imam dom, gđo Pretorijus.
Došao sam ovamo sa ne malim neugodnostima po sebe.
Zašto ste u stvari došli, profesore Elvel?
Imam poruku za vašeg muža. Nažalost moram reći, neprijatnu.
Oh?
Pa, ako ju predate meni, gledaću da je dobije.
Uh, nadao sam se...
to jest zamoljen sam da informišem, dr Pretorijusa lično.
Ima li ta poruka neke veze sa poverljivim informacijama o pacijentima?
To ima veze samo sa vašim mužem.
U tom slučaju nije važno hoću li mu ja to reći ili će on reći meni.
Odnos...
Odnos takvog poverenja dira u srce. - Hvala vam.
Razumete da je moja prisutnost ovde stvar dužnosti...
a ne lične sklonosti.
Vi ste dobro poznati kao čovek bez ličnih sklonosti.
Hvala vam.
Mogu li dobiti čašu vode? - Na stolu je. Poslužite se.
To je tako lepo aranžirano. - Samo pijenje malo vode neće to pokvariti.
Vi ste posebno ljubazni.
Gđo Pretorijus...
povremeno se čuju...
uporne ali očito nepouzdane glasine o vašem mužu.
O ženama?
O okolnostima pod kojima on praktikuje medicinu...
o njegovim metodama i izvesnim događajima, oboje u prošlosti i sadašnjosti.
Oh, to.
I, uh, u pogledu objavljivanja izvesnih...
naravno neproverenih radnji, što je nedavno izašlo na videlo...
a odnosi se na dr Pretorijusa i njegovog najintimnijeg suradnika.
Moj muž je intiman jedino sa mnom.
Dekan našeg univerziteta...
zamolio me da predstavim dr Pretorijusu...
popis optužbi koje će biti podnešene protiv njega.
Ko je podneo te optužbe?
Dekan Brokvel poziva vašeg muža da pobije te optužbe.
U poverenju, naravno.
Ako je vaš muž nije voljan da prihvati ponudu za privatno saslušanje...
onda dekan neće imati izbora nego da pozove dr Pretorijusa...
pred fakultetski komitet...
na otvorenu diskusiju po pitanju optužbi.
Mora da su vrlo ozbiljne. Kakve su?
Nisam ovlašćen da ih otkrijem. - Ali vi znate kakve su.
Na nesreću, znam.
To mora da je veliki napor za vas, profesore.
Obavljanje svoje dužnosti u struci...
zasnovano na tako visokim standardima časti...
dostojanstva, i etici...
Možete biti sigurni u jednu stvar o... mom mužu. On neće doći u dekanovu kancelariju...
da očisti svoje ime privatno.
On će odbaciti te gnusne glasine otvoreno...
i rešiti će se njih otvoreno gde ste ih širili!
Gđo Pretorijus, vi niste objektivni.
Diskutujemo o mom mužu, a ne o bubregu.
Takođe donosite pogrešne zaključke.
Sve te glasine nisu zlobne i gnusne. To zavisi od gledišta.
Ja sam prilično dobro odana jednom naročitom gledištu, profesore.
Sasvim tako. Dobro, moram da idem.
Divim se vašoj hrabrosti i veri.
Većina žena bi bila možda... preplašena.
Većina žena nije udata za mog muža. - Istina.
Šta god da je on uradio, uradio je sa dobrim i dovoljnim razlogom...
čak i da se pokaže da je nekoga ubio.
Nikada nisam bio u prilici da zavidim dr Pretorijusu.
Mogu li reći da mu zavidim na vama?
Imate na to pravo prema ustavu USA.
Hoćete li ispratiti profesora, gdine Šanderson? On odlazi.
Hvala vam na vašem gostoprimstvu. - Navratite bilo kada.
Dajte to čudotvorcu.
Ja ću to uzeti.
Bip!
Bip-bip.
Bip-bip-bip.
Šta je bilo?
Uh, dragi?
Profesore Lajonel Barker! - Šta se dogodilo?
"Šta se dogodilo?" Jeli tvoj voz otišao na bip-bip ili na bip-bip- bip?
Bip-bip-bip. - Tvoj signal je bio bip-bip.
Arturov signal je bio bip-bip. Moj je bio bip-bip-bip. - Uskoro ćemo to otkriti.
Bio je bip-bip-bip... Kakva prokleta zbrka.
A čija je to bila greška, moj fini atomski prijatelju?
Ne možeš ići okolo i rušiti sve što vidiš. Sve nisu atomi.
Da, jesu. - Ne za razbijanje. Ne u mojoj kući i ne sa mojim vozom.
Debora, skloni se odavde pre nego što te profesor Barker razbije.
Dragi... - Bip-bip-bip. To je bio tvoj red.
Arture, koji je bio tvoj signal da pustiš svoj voz? - Bip-bip.
rekao sam ti to. Moj je bio bip-bip-bip.
Arture, tvoj je bio bip-bip-bip. - Bip-bip.
Bip-bip. - Bip-bip-bip!
To su moji vozovi i ja sam glavni otpavnik.
Bip za tebe, bip-bip za tebe i bip-bip-bip za Artura.
Kakva je razlika? - Pogledaj tu katastrofu.
U slučaju katastrofe, odgovornost je na glavnom otpremniku.
A u ovakvoj katastrofi, on ili da ostavku ili prosvira seb mozak.
Odbijam odgovornost za nesposobnost dva idiotska asistenta...
da se sete jednostavnog signala.
Noa, dragi... - Prihvatam tvoje odbijanje da se prihvati...
svedočenje dva odgovorna čoveka kao gore od idiotskog.
Pod tim okolnostima, smatram to kriminalom.
Tvoj signal je bio bip-bip-bip i ti znaš da je bio bip-bip-bip!
Noa! - Debora, ti odluči, ali zapamti, ti si moja žena.
Zbog ovoga plačeš? Onda zašto?
To je samo da te toliko volim i stavila sve te sveće na tu tortu...
dok si ti zbilja samo 9-togodišnji dečak.
Prema ovom dokumentu, nisam ni slika dečje nevinosti...
kako ti misliš da jesam.
Hoćeš li pročitati to? - Ne.
Da ti kažem o čemu je?
Ne ako misliš da ne bi trebao.
"Ne ako misliš da ne bi trebao..."
to je fraza koja se isključivo koristi kod žena koje misle da je muž kriv...
bez hrabrosti da dođe i to kaže.
Ništa mi nije manje važno u celoj toj stvari...
od tih glasina i optužbi protiv tebe.
To je moja cura.
Samo malo.
Ljudima koji te napadaju, niko neće verovati.
Niko ko ima oči.
Nisi uradio ništa što nisi smeo, jesi li, Noa?
Puno puta, ali ne kao doktor. Nemoj se briniti.
Neću.
Noa? - Hmm?
Čini li ti se da puno plačem?
Iskreno, draga, nije bilo nešto takvo...
od kada je mali holandski dečko izvukao svoj prst iz nasipa.
On ga nije nikada izvukao. To ga je ubilo. - Pompezna sveznalica.
Nisam uopšte imala običaj da plakčem, ti znaš.
Ako sam se udarila u glavu... nešto takvo...
ali sada za najmanju sitnicu koja se dogodi, počinjem da se derem.
Šta misliš zašto?
Šta ti misliš zašto?
Ovih dana se tako lako uznemirim, a bila sam...
pa, ako ništa drugo, miran tip, čak tih.
Kako si rekao da se ona žaba zvala? - Koja žaba?
Koja zatrudni za dva sata.
Žaba ne zatrudni, draga. Ona samo pokaže izvesne indikacije.
Pa, ja počinjem da pokazujem izvesne indikacije.
U svakom slučaju, mislim da pokazujem.
Osećam se tako glupo pričajući ti o tome.
Razumem. To su stvari o kojima bi radije razovarala sa doktorom.
Ne smatram da sam ekspert u tim stvarima...
ali uvek sam mislila da sam potpuno normalna odrasla mlada dama...
koja zna približno što svaka stvarno normalna odrasla mlada dama treba da zna.
Ali upravo sada, osećam se kao idiot.
Šta mislite koji je vaš problem, gđo Pretorijus?
Zbunjena sam. Ne mogu ništa da shvatim. Sva sam zbrkana.
Nakon ovih nekoliko nedelja, imam pravo da budem...
ali ne ovako zbrkana, i ne ovako zbunjena.
Udata tačno dve nedelje i tri dana.
Noa, dragi, oprosti mi što sam mala Nel sa sela u tim stvarima...
ali da li je moguće da već dobijem bebu?
Mala Nel, Elsi Dinsmor ili Katarina Velika...
to je potpuno moguće.
Pa, ako je to moguće, ti ćeš biti prvi koji će to znati.
To je isto verovatno. Nemaš ništa protiv?
Kad dođe vreme, stajaću na tom prozoru i kukurikati.
Vreme će doći sledećeg decembra, ti ćeš hodati gore dole.
Sledećeg septembra. - Decembra dragi.
Septembra.
Sve si pomiješao. sada je april.
Decembar. - Septembar.
Moj dragi dr Pretorijus, ukoliko se na promene pravila o tome koliko to dugo traje...
ili dok nema novog računanja, to će biti u decembru.
Nema ništa pogrešno kako ti računaš.
Samo se nisi dovoljno vratila natrag.
Kako da se vratim natrag nego...
Ne.
Oh, ne.
Ti si baš plemeniti karakter, nisi li?
Nikada se nisam naručito smatrao takvim.
Ne, zaista. Čula sam za doktore koji su bili samopožrtvorni i nesebični...
ali očigledno za tebe nema ograničenja.
Debora, nisi mogla više da pogrešiš.
Kakav je to strah da bi se ubila?
Toga si se bojao zaista, da se oženiš za mene da me držiš dalje od toga.
Jeli uverljivo da bih ja to uradila?
Izgledalo je očito, nije li?
Misliš da sam se kao doktor suočio sa situacijim...
koju sam mogao rešiti oženivši te... da sam to uradio kao lek.
Debora, kao što znaš...
verujem u svaki oblik terapije koja će ozdraviti ljude.
Ali bilo bi nepraktično ženiti moje pacijente kao standardni tretman.
Zašto si me oženio? - Jer sam bio zaljubljen u tebe.
Jesi li zato došao na farmu, da me zaprosiš?
Ne, ne svesno u svakom slučaju.
Nemojmo to sada brkati sa sa nesvesnim.
Dosta sam svesna problema da brinem o njima.
Iznenada si se zaljubio u mene?
Iznanada. I još tonem.
Reci mi kada dostigneš dno.
U bilo koje vreme za sledećih 30 ili 40 godina.
Došao si na farmu jer si znao da sam trudna.
A onda si upoznao mog oca i strica...
i shvatio si zašto sam pokušala da se ubijem.
Ali tada si sve pomešao jer si mi rekao tu smešnu laž...
o pogrešnoj žabi.
A ja sam bila tako očito zaljubljena u tebe, to je bilo po meni kao tetovaža.
I tako bez mogućnosti bilo kakvog izlaza, iznenada si se zaljubio u mene...
i to je sve rešilo, i svi su živeli srećno zauvek.
Za tri nedelje i tri dana, to jest...
dok nisam otkrila da će moja beba biti tvoja.
Čudno, to izaziva suze, a je nemam ni jednu.
Sve će se vratiti i biću normalna i odrasla i dama.
Zašto misliš da beba neće biti moja?
Jer nije. Jer njen otac je neko koga ne poznaješ...
neko koga se čak i ne sećam tako dobro koliko bih trebala.
To nema veze sa tvojom bebom.
Njen interes u ovom svetu će početi kao sa svim bebama...
Kad odjednom, bez svoje greške...
bude grubo lišena topline, sigurnosti i dobrog hranjenja...
za šta ima razlog da verujeda će trajati zauvek, i nađe se glavom prema dole...
i bude plesnuta po leđima.
Volećeš je? - Naravno.
I ja, čuvaćemo ga na toplom i hranićemo ga da se opet oseti sigurnim...
i dati mu braću da se igra sa njima. - Sve dečaci, eh?
Vreme je da prestaneš da misliš o sebi i počneš da misliš o mojoj bebi.
Noa, ako si se zaista iznenada zaljubio u mene... - Ne "ako".
Zašto? - Ne mogu reći zašto.
Jesi se ikada zapitao? - Zaljubljivanje je brzo kao i ja, nemam vremena.
Čovek precizan kao ti sa razlogom za sve? - Onda ću ga otkriti.
U bilo koje vreme sledećih 30 ili 40 godina, ja ću se pitati.
neće biti puno toga da se radi kako izgleda, osim da se pitam...
o tebi i meni, o bebi, meni i mom finom karakteru.
Je li ti žao tebe? - Žao mi je tebe.
Nemoj žaliti. - Ja te volim.
Tako treba. - Oprosti mi.
Ćuti. - Voli me.
Večera je servirana.
Zabranio sam ti da doneseš tu neukusnu komornu jeku u moju kuću.
Kao tvoj prijatelj... - Zašto je to ovde? Ja nisam gospodar u ličnoj kući?
Da osiguram tvojoj ženi neki kontakt sa svetom osećaja...
o kome ti nemaš pojma.
# Srećan ti rođendan
# Srećan mi rođendan - Srećan ti rođendan
# Srećan ti rođendan
# dragi Noa
# Srećan ti
# rođendan
Izvinite. Pardon.
Oprostite. Pardon.
Lajonel. - Oh. kasnim.
Koncert mora da počne. Zašto niste tamo? - Ne još, ali za sekund.
Nemojte biti nervozni. Nemate se zašto briniti.
Smem li? Hvala.
Kako se usuđuju da vode svoju glupu istragu iste večeri kad i koncert.
To je neoprostivo. - Moglo bi biti i gore.
Koliko sam ja čuo, profesor Elvel i njegovi insistiraju na tome.
Oni smatraju da je malo verovatno da će Noa dirigovati ako je saslušanje protiv njega.
Razlozi za to bi onda teško mogli ostati poverljivi.
Saslušanje neće biti protiv njega.
Osim toga, Noa će voditi na svoj način makar ga obesili.
Strašno mi je žao gospodo, ali je bilo neizbežno.
Izvinjavam se.
Sad kad smo svi ovde, hoćemo li početi?
Moja namera je, gospodo, da vodim ovo saslušanje neformalno.
Dr Pretorijus, hoćete li sesti malo bliže?
Hvala. Više volim da ostanem što god je moguće dalje.
Predlažem samo da izbegnemo da naša diskusija izgleda ko suđenje.
Cenim vašu obzirnost...
ali ovo jest suđenje.
Ne shvatam u pogledu istrage mojih metoda i mene...
ovo kao malo ćaskanje među prijateljima.
Da, da. - Profesore Barker...
Moraću da insistiram da niko ne govori dok ne dobije reč.
Ja sam po prirodi čovek koji prekida.
No, pokušaću. - Hvala.
Dr. Pretorijus, smem li predložiti da počnemo sa...
u nameri da izbegnemo neugodnosti sa ispitivanjem...
da nam vi sami izložite...
činjenice iz vašeg života i profesionalih aktivnosti...
pre dolaska u ovaj grad i na ovaj univerzitet.
Više volim da budem ispitivan.
Zašto? - Jer nemam nameru da govorim o stvarima...
koje se po mom mišljenju ne tiču nikoga osim mene.
One se tiču cele medicinske struke. - Uh-uh-uh.
Upadate. - Vi takođe, profesore Barker.
Vaš prigovor je razumljiv, dr Pretorijus.
Profesore Elvel, možete li početi sa vašim pitanjima.
Moje kolege su me postavile da govorim u njihovo ime.
Nadam se da mogu opravdati ono što je ne samo čast već i ozbiljna odgovornost.
Dr. Pretorijus, hoćete li potpisati i složiti se sa presudom ovog odbora?
Nije mi ni na kraj pameti. - Zašto ne?
Jer ne znam kakva će biti presuda.
Presuda će ozbiljno imati učinak na vas složili se vi ili ne.
Zašto onda postavljate idiotska pitanja na koja znate odgovor?
Jedan nula za tebe, Elvel.
Hoćete li priznati da ste u 1936...
bili jako uspešan nadrilekar i čudesni isceljitelj...
u udaljenom malom selu na jugu?
Neću potvrditi ništa od toga.
Gde ste živeli 1936? - U Gus Kriku.
Bili opisali Gus Krik kao naprednu meropolu?
To je malo selo na jugu.
Tačno. A, uh, koji je bio izvor vaših prihoda u Gus Kriku u 1936?
Moja praksa. - Prakticirali ste otvoreno?
Bila je dostupna za svakoga u svako doba.
Hoću reći, jeste li prakticirali kao doktor medicine?
Kad sam došao u Gus Krik, imao sam diplomu doktora medicine.
Nisam, međutim, izvesio tablu na vrata.
Na vrata vaše radnje.
Oprostite, njegove radnje?
Nije li istina, dr Pretorijus, da ste u tom udaljenom malom selu...
zvanom Gus Krik otvorili mesaru?
Poštenu radnju, ako igde takva postoji.
Za sebe, neosporno. Ali šta ste prodavali u vašoj mesari?
Meso, po nabavnoj ceni.
Po nabavnoj ceni? Bez profita? Kako ste onda imali za život?
Ozdravljivao sam bolesne.
Aha.
Mm-hmm. Zašto vas je to iznenadilo? Još uvek to radim.
Poričete da su u to vreme vaši pacijenti bili pod utiskom da ste mesar...
a ne doktor?
Više volite da pacijenti imaju utisak od toliko puno kolega...
da su oni doktori a ne mesari?
Bravo! Bravo!
Dr. Pretorijus, priznajete li da je vaša praksa procvetala u Gus Kriku...
jer ste iskoristili neznanje...
tih jadnih ljudi koji se oslanjaju na veru...
u čudesno izlečenje radije nego na naučna saznanja...
i koji se radije oslanjaju...
na vradžbine nego na praktičara sa licencom?
Usprkos vašoj definiciji vračanja kao neko ko ne praktikuje medicinu...
prema vašim pravilima, profesore Elvel...
ostaje činjenica da je vrač nekvalifikovana osoba koja se pravi da je lekar.
Ja sam lekar sa dozvolom, i zato nisam vrač.
A spremnost tih takozvanih neznalica i nazadnjaka...
da se oslone na snagu lečenja vere i mogućih čuda...
smatram da vera, prikladno ubrizgana u pacijenta...
je efikasna za održavanje života isto kao i adrenalin.
A verovanje u čuda je razlika između života i smrti...
česta isto tako kao bilo koji lekarski skalpel.
To nije pitanje o kojem se raspravlja. - To je baš to pitanje!
Da li bi se medicina trebala više intimno uključiti...
sa ljudskim bićima...
ili neće li na taj način postati...
više i više stvar pilula, seruma i noževa...
dok eventualno se nesumnjivo pretvorimo u elektronične doktore.
Problem je u tome da vi neverovatnom srećom lečite bolesnike...
koji veruju da ste čudotvorni mesar.
Ne bih mogao imati neverovatnu sreću...
da nisem neverovatan broj bolesnika ozdravio!
Sva ta glupost, koliko vidim...
nema ništa sa etikom i časti naše profesije.
Ima sve sa zavišću genijalnom čoveku zbog lečenja bolesnih...
i njegovog načina koji ne možete naći u receptu, kupiti u bočici ili izrezati nožem.
Zovite Pretorijusa psihijatrom, visokim sveštenikom...
vudu doktorom, vračem, kako god želite...
ali ne istražujte ga, gospodo, učite od njega.
Profesore Barker, dogovorili smo se da ne upadate.
Oprostite.
Možete obrisati moju primedbu iz zapisnika.
Siguran sam da se svi ionako slažete sa mnom, pa zašto ne odbacimo tu glupu stvar...
i počenemo sa koncertom.
Zanima me, dr Pretorijus...
da znam zašto ste uopšte napustili tu unosnu praksu u Gus Kriku...
i pod kojim okolnostima.
Uvek sam nameravao da odem kad zaradim dosta novca za ličnu kliniku.
Desilo se da se to dogodilo, malo ranije nego što sam planirao.
Otpustio sam svoju domaćicu. Falsifikovala je račune iz radnje...
i podelila novac sa trgovcem.
Nesrećom, ona je prethodno pronašla...
moju medicinsku diplomu na dnu fijoke mog stola.
Za osvetu što je otpuštena, razglasila je po Gus Kriku...
da ja uopšte nisam mesar, već ovlašćeni lekar.
Bio sam suočen sa gomilom ljutih stanovnika i prisiljen da kažem istinu.
Jedva sam pobegao iz grada vozom.
Imate li još pitanja, profesore Elvel?
Još puno. Hvala.
Šššš! Šššš!
Profesore Barker. - Mogu primetiti da ova majmunarija...
ozbiljno odlaže koncert našeg studentrskog orkestra?
Naša zabrinitost ovde je budućnost naišh studenata...
kao doktora medicine, a ne kao trubadura.
Gde se vi prepozajete? - Mi smo svi zabriniti zbog odlaganja koncerta.
Činjenica da je naše saslušanje u isto vreme je nesrećna slučajnost.
Vi u to ne verujete ništa više od mene.
Nastavite, profesore Elvel.
Dr. Pretorijus. - Mislio sam da ste me zaboravili.
Ko je Šanderson?
Mislim da ste hteli reći gdin Šanderson.
Gdin Šanderson je moj prijatelj.
Je li on profesionalno povezan sa vama?
Ne profesionalno. On mi pomaže kad god može.
On je takođe zaposlen u vašem domu kao posluga ili batler, nije li?
Ja ga uopšte nisam zaposlio. On radi šta god želi...
gde želi i kada.
On nije nikad daleko od vas i na duže.
Zaista? - Dr. Pretorijus...
Šta je bio gdin Šanderson pre nego ste ga upoznali?
Odbijam da odgovorim na to pitanje.
Pod kojim oklnostima ste ga upoznali?
Odbijam da odgovorim na to pitanje.
Imate uvek potvrđenu izuzetnu toleranciju za tog čudnog i tajanstvenog čoveka.
Njegove kvalifikacije su ispitane.
Njegovo kretanje i tupost uzrokuje prigovor...
a ipak ga vi štitite celo vreme punm snagom svog autoriteta.
Njegove kvalifikacije nisu ničija briga, samo moja...
njegova odgovornost je samo moja.
A njegovu takozvanu tupost...
možda bih zanemario jer znam razlog za to.
Je li razlog tako delikatne prirode da ga ne možete obelodaniti čak ni ovde?
Nemam pravo da ga obelodanim bilo gde.
Mogu li onda sugerisati, dr Pretorijus...
da vaše odbijanje da to obelodanite nije iz lojalnosti prema gdinu Šandersonu...
već je to...
zbog činjenice...
da je gdin Šanderson bio osuđen zbog ubistva!
Šta ti radiš ovde?
Slušao sam kroz vrata.
Protestvujem protiv ovog krajnje neregularnog, neetičkog...
a verovatno i planiranog prisluškivanja.
Elvel, ti možeš koristiti više reči više neprijatnih...
nego bilo koji mali čovek kojeg znam.
Gospodo predlažem da napustimo kafanske manire...
i vratimo ponašanje na više akademski nivo.
Žalim ispričati moju priču. On je nikada neće reći.
Ali ono što želite da znate o meni nema ništa sa njim.
Pa da je konačno čujemo.
Ok? - Svakako, gdine Šanderson.
Ok?
Nisam neki govornik. Ja... ja ne znam puno reči.
To je dobrodošlo olakšanje.
Dakle, sada, ja...
nemoj počinjati sa "Dakle, sada".
Gde... gde da počnem?
Reci im kada si bio osuđen na smrt zbog ubistva.
Prvi put? - Naravno.
Dakle, prvi put je bilo u Kanadi...
1917.
Bio je Božić. To je bio jako veseli Božić.
Nemoj iznositi utiske. Samo reci činjenice.
Imao sam devojku i prijatelja.
Bili smo vrlo bliski, nas troje. Svuda smo išli zajedno.
Tako smo jednom išli na planinarenje.
Moja devojka se nije mogla penjati vrlo visoko...
pa je ostala u hotelu dok smo moj prijatelj i ja nastavili.
Nismo daleko odmakli pre nego što smo počeli da se svađamo.
Ne sećam se oko čega. Mi smo se uvek prepirali...
kao što to prijatelji rade.
Ali ovaj puta on me udario kamenom.
Pa sam i ja udario njega jednim.
Ne toliko u detalje.
Svejedno, krvavo smo se tukli...
i on je pobegao.
A ja sam se vratio mojoj devojci.
Ona je čekala u predvorju hotela.
Nije čak ni rekla zdravo.
Pogledala je moje krvave odelo...
videla je da sam sam...
i počela da vrišti, "Ubica, ubica!"
Tako sam otkrio da su moja draga...
i moj prijatelj u vezi.
Ko je video da ste uhapšeni i optuženi za ubistvo?
Oh, moja draga, naravno.
Njeno svedočenje i krv na mojoj odeći bilo je dosta.
Proglašen sam krivim za ubistvo mog prijatelja...
i osuđen na smrt.
Ali kako niko nije mogao naći mog prijatelja, živog ili mrtvog...
moja presuda je preinačena u 15 godina teškog rada.
A je li telo vašeg prijatelja ikada nađeno?
Našao sam ga sam, nakon što sam odslužio...
mojih punih 15 godina teškog rada.
Našao sam ga slučajno.
Prolazio sam kraj restorana u Torontu.
Slučajno sam pogledao u izlog i tamo je bilo telo mog prijatelja...
sedeći za stolom i jedući supu.
Mislim da je bila supa od graška.
Nevažno i beznačajno.
Dakle, ja... ja sam ušao i govorio mom prijatelju...
vrlo prijateljski.
Ljubazno sam ga pitao gde je bio zadnjih 15 godina...
i zašto nije nikada potvrdio da ga nisam ubio.
Njegov odgovor, gospodo, je bio nezadovoljavajući.
Pa sam ga udario u lice zdelom od supe.
Onda sam ga udario stolicom.
Neko je pozvao policajca. Policajac je imao pendrek.
Uzeo sam mu pendrek.
I sa njim dovršio mog prijatelja.
Pokušao sam da objasnim policajcu...
da nisam počinio zločin...
to je bio zločin za koji sam već platio kaznu.
Svejedno me je uhapsio. - Bili ste pušteni, naravno.
Ne. Suđeno mi je ponovo za ubistvo i ponovo sam osuđen na smrt.
Ali kako vam se moglo suditi dva puta za ubistvo istog čoveka?
Sudija je insistirao da to nije bilo isto ubistvo.
Prvi put bez mrtvog tela kao dokaza.
Pa, sudija je bio vrlo fer u toj stvari.
Bio je voljan da prihvati da je moja prva kazna verovatno greška pravosuđa.
Ali makar je prva porota pogrešila...
rekao je da nisu imali pravo to označiti kao ubistvo...
i da samo da popravlja tu grešku.
Tražio je smrtnu kaznu, i bio sam osuđen na smrt.
Ali ovaj puta ste bili pomilovani.
Ne. Ovaj puta nisu čak ni menjali moju kaznu.
Vidite, činjenica da sam ubio svog prijatelja...
poličajčevim pendrekom je bio vrlo ozbiljan zločin.
Onda hoćete li nam reći, gdine Šanderson, kako ste uspeli da pobegnete?
Nisam pobegao. - Pa, šta se dogodilo da ste izašli?
Ništa. Bio sam pogubljen.
Pogubljen? - To je apsurdno.
To je bilo ujutro 29. februara...
1932...
prestupne godine.
Bilo je sivo i kišno jutro.
Dželat je stavio omču oko mog vrata.
Onda smo čekali jer je neki službenik zaboravio naočare.
Držali su kišobran iznad mene da ne pokisnem.
Onda je službenik došao.
Nešto je čitao, sveštenik se molio...
ja sam zatvorio oči i mislio na svoju majku...
pod se otvorio ispod mene i to je bilo to.
Ponovo moram protestvovati protiv fantastičnog...
i detinjastog napada na našu inteligenciju.
Budite mirni!
Šta se onda dogodilo? - Sledeća stvar koju sam osetio...
bio je prst u gumenoj rukavici.
Bio je u mojim ustima pritišćući dole moj jezik.
Ugrizao sam ga i neko je viknio.
Otvorio sam oči i...
prvi put sam video dr Pretorijusa.
Samo onda nije bio doktor. Samo student medicine.
Mislim da vam mogu razjasniti ostatak priče.
Kada se to dogodilo, ja sam upravo završio moje studije kao student medicine.
Takođe sam vodio kampanju, kako kažu...
sa mladom damom koja je slučajno bila dželatova kćerka.
Oboje, dželat i njegova kći su bili velikodušni i saosećajni.
Delat je naručito imao simpatije prema mojoj želji...
kao studenta anatomije da imam lični leš.
Znajući da telo gdina Šandersona neće biti traženo...
jer sigurno niko nije bio usamljeniji na ovom svetu od jadnog gdina Šandersona...
dželat je sredio da mi telo pošalje odmah nakon vešanja...
Zajedno sa slatkim pismom njegove kćerke.
Bio sam oduševljen, naravno.
Ali ne za dugo. Uskoro sam otkrio da je gdin Šanderson još živ.
Mora da ste bili besni.
On mi je ispričao svoju priču.
Stavili smo neku svinju u jeftini drveni kovčeg koji je stigao...
i zakopali ga na zatvorskom groblju.
Od toga dana, on me nikada ne napušta.
Mislim da je razumljivo da s vremena na vreme...
on može izgledati malo zbunjeno...
a možda čak malo priglupo.
Ne bi se htela puno nametati gospodo...
ali sigurna sam da ste se do sada odlučili.
Debora, žena ne može samo tako provaliti u sobu...
kad vode istragu protiv njenog muža.
Konačno, ako je on nevin, on kasni na koncert.
A ako nije, svejedno bolje da odmah počne...
jer će možda tako zarađivati za život.
Ja sam mišljenja da su slušaoci na ivici.
Slažete li se, profesore Elvel?
Problem sa tobom, Elvel, je da nisi nikada imao leš u rukama...
osim jednog malog prsta.
A ovo nezaboravno veče gospodo...
što pre zaboravimo, to bolje za koncert.
Mislim da smo ga dosta odlagali.
Profesore Elvel, vi ste mali čovek. To ne znači rastom.
Vi ste mali u mislima i srcu.
Večeras ste pokušali da ponizite čoveka čije čizme ne možete takniti...
da stojite na prstima na vrhu najveće planine na svetu.
A kao što se ispostavilo...
vi ste čak manji nego ste bili ranije.
# Radujmo se
# dok smo mladi
# Radujmo se
# dok smo mladi
# kad mladost prođe
# i nastupe staračke tegobe
# uzeće nas
# zemlja
# uzeće nas
# zemlja
# Živela akademija
# živeli profesori
# Alma Majka će procvetati
# koja nas obrazuje
# živeli svi studenti
# neka zauvek
# cvetaju
# neka zauvek
# cvetaju
Adaptirao na srpski: suadnovic